I ett sagornas land-
-vilar ett kungadömes öde på en ynglings axlar.
Hans namn är Merlin.
Halt! Stanna där.
- Vart är du på väg? - Till Meredors hav.
Vad har du i vagnen?
Lady Morgana...!
- Mår du bra? - Ja, syster. Men vi måste skynda oss.
Det skymmer, och än har vi långt kvar.
Ursäkta!
- Vad gör du i mitt kök? - Prinsens skjorta.
Håll tassarna borta från min mat!
- Försök med salt. - Arthur kommer att slå ihjäl mig.
Få se... Du har varit med om värre.
- Han behöver den i kväll. - Med dina talanger kommer du på nåt.
- Du är påklädd! - Jag är väl ingen idiot, Merlin.
- Är du helt säker på den saken? - Ursäkta?
- Jag försöker skriva ett tal. - Då behöver du förstås inte mitt?
Jag har skrivit på det hela natten...
- Vad tycks? - Det måste putsas lite.
Det är få förunnat att skriva prinsens tal. Ar ett tack för mycket begärt?
De saligas ö...
Du vet vart vi vill åka.
Ni har inte ätit något, sire.
- Det verkar inte ha någon verkan. - Nej, men det ger honom frid.
Det har gått ett år sen Morganas förräderi.
Hans hjärta är brustet och hans livsvilja borta.
- Deltar du i kvällens festligheter? - Min plats är hos kungen.
Du är god mot honom.
Jag gör det inte för hans skull, utan för Arthurs.
Rapporterna stämmer. Vi hann ikapp Morgana på Denariaslätten.
- Var hon ensam? Eller var Morgause med? - Vi vet inte.
- Vart var Morgana på väg? - Till Meredors hav.
De saligas ö.
- Jag skickar soldater i gryningen. - Tack, Agravaine.
Hon har blivit mäktigare. Bertrand och Montague är döda.
Håll mig underrättad.
- Varför agerar hon just nu? - Hon kunde ju inte gömma sig för evigt.
Var inte rädd. Camelot står starkt.
Om Morgana går till anfall så är vi redo.
Du har rätt. Jag vet inte hur jag skulle klara mig utan dig.
Tack, morbror.
Jag lovade din mor att alltid stå vid din sida.
Samhain... Den tid på året då vi starkast känner våra förfäders andar.
En tid att minnas och högtidlighålla dem vi har förlorat.
Samhain är nästan här. Vi måste skynda oss.
- Jag klarar inte det här. - Min syster...
Kom ihåg vad jag sa. Det är det enda sättet.
Det du ska göra kommer att påverka alla - även dig själv.
Men framförallt kommer det att tvinga ner våra fiender på knä.
Du måste vara stark.
Var inte rädd.
Min tid i världen är förbi. Det finns inget kvar här för mig.
Snälla syster...
Låt min död bli min sista gåva till dig.
För konungen!
Emrys...
Emrys...!
- Vem är du? - Cailleach.
Andevärldens portväktare.
Du har rivit sönder slöjan mellan världarna.
Dorocherna... De är de dödas röster, mitt barn.
Liksom de döda är de oräkneliga.
Du ska vara rädd.
Dina fiender ska drabbas av förödelse, men du måste också ta dig i akt.
När du rev sönder slöjan skapade du en ny värld-
-och du kommer inte att vandra igenom den ensam.
Den som kallas Emrys ska vandra i din skugga.
Han är ditt öde...
...och han är din undergång.
Emrys...
- Vad hände? - Jag vet inte. Han är kall som is.
- Kommer han att bli bra? - Jag behöver hagtorn och filtar.
Massor av filtar!
När hon talade... Hennes röst tycktes komma från jordens innandöme.
Hennes ögon...
De såg så sorgsna och lidande ut.
Vem är hon?
Cailleach. Andevärldens portväktare.
Varför dök hon upp?
Det var på midnatt på Samhains afton.
Då är slöjan mellan världarna som tunnast. Det är knappast en slump.
- Varför såg bara jag henne? - Mäktiga trollkarlar får ofta visioner.
Det var ingen vision. Hon visste vem jag var.
Hon kallade mig Emrys.
Vad betyder det?
Jag vet inte riktigt.
Men om slöjan har blivit sönderriven må gudarna hjälpa oss alla.
Merlin... Merlin!
- Merlin! - Det var inte jag.
Ursäkta, sire.
Ni behövs i rådskammaren.
- Vad har hänt med henne? - Hennes by har blivit angripen.
- Vad heter du? - Drea.
Drea. .. Jag heter Arthur.
Var inte rädd. Berätta vad som hände.
Min mor, min far och min lillasyster...
Så ja.
Någon angrep dem. Vem?
Det var ingen. Bara...skepnader.
- Såg du inte deras ansikten? - De hade inga ansikten.
Som jag sa! De var där, men samtidigt inte.
De rörde sig så fort!
De kändes nästan overkliga, men de måste ha funnits.
Jag hörde hur folkskrek, och sen blev det tyst...!
Då var alla döda!
Tack
- Var ligger byn? - Öster om Vita bergen.
- En halvdagsritt. - Varsko mannarna.
Vill du ha din snuttefilt, Merlin? Du gör mig nervös!
- Det är en häst... - Den kanske kände nåt.
- Ja, att du är en tjockskalle. - Det är mitt ord!
Ja, och det passar dig utmärkt.
Det är för tyst.
Ursäkta...
Här borta!
Såg du?
Vi jagar efter skuggor.
- Vad hände? - Jag kunde inte använda min magi.
Det finns något därute! Det flydde från ljuset.
Den här fienden kan man inte jaga eller döda.
Vi måste ta oss härifrån.
Gwen! Säg åt Gaius att det finns fler offer vid västra porten.
- Gaius... - Merlin!
Såg du dem?
Hjälp mig. Hämta fler lakan.
Merlin?
Min magi biter inte på dem. Jag har försökt.
Jag har aldrig känt mig så maktlös.
Det kändes djupt i själen. När den angrep kände jag mig så tom.
Jag kunde inte andas.
- Jag är rädd. - Det är ingen fara.
Det är inte ditt fel.
Femtio döda, kanske fler.
- Och vi kan inte bekämpa dem? - Nej. Facklorna driver bara bort dem.
- Vad är de? - Dorocher. De dödas andar.
Under Samhain kunde översteprästinnorna åkalla dem med hjälp av blodsoffer.
- Men vem skulle göra något sånt? - Morgana.
Hon var ju på väg till De saligas ö.
- Hur besegrar vi dem? - Jag vet inte.
Ingen dödlig har någonsin överlevt deras beröring.
Jag tyckte att jag såg nåt.
En spindel?
Plocka upp den, bara.
- Ska jag låta en tjänare göra det? - Det är inget skämt.
Visst...
Jag skulle aldrig kunna vara som du, och framstå som så ryggradslös.
Själv skulle jag aldrig kunna framstå som så hjärtlös eller tanklös.
- Eller så humorlös. - Det säger du för att du inte är rolig.
Är inte du rädd?
Jo, det är jag.
Kanske mer än du.
Det är ingen fara. Du är i säkerhet nu.
- Tack. - Du fick ju inte ta hela äran själv.
- Hela riket söker skydd i Camelot. - Och det ska de få.
- Vi får inte plats med alla. - Vi måste försöka.
Vi kan inte ha det så här. Varelserna måste besegras.
Nånstans i dina böcker borde det finnas ett sätt att bekämpa dem.
Svärd och pilar biter dessvärre inte på dorocherna.
Om slöjan verkligen är sönderriven finns bara en väg att gå.
Att färdas till De saligas ö och laga den.
- Hur då? - Jag vet inte riktigt.
Men revan uppstod med ett blodsoffer-
-så det krävs ännu ett för att försegla den.
Vi rider före skymningen.
Och vem ska offras?
Om jag måste offra mig för folket så gör jag det.
- Min dam... - Min herre.
Jag förmodar att du har goda nyheter.
- Berätta - Hela riket faller samman.
- Så hemskt... Och det stackars folket? - Fler och fler stupar för varje natt.
Du ska veta att Arthur tänker försöka besegra varelserna.
- Det är omöjligt. - Han beger sig till De saligas ö.
Om dorocherna inte dödar honom offrar han sig för att laga slöjan.
Du är bekymrad. Morgana...?
Cailleach sa en sak.
Hon nämnde en Emrys - "min undergång".
- Vad menade hon med det? - Det vet jag inte.
Vi borde fira! Arthur är död inom en vecka.
Camelots tron kan snart beträdas av sin rättmätiga ägare.
Jag har mycket att tacka dig för.
Du har lärt mig så mycket.
Mest av allt har du lärt mig vad det innebär att vara prins.
Jag hoppas att jag gör dig stolt.
- Lämna mig inte... - Jag måste, far.
Ser du efter honom när jag är borta?
Vad är det?
Du måste inte ge dig av!
Jo, det måste jag.
Var försiktig, Arthur. Ditt liv är lika dyrbart som själva kungariket.
- Le. - Det kan jag inte.
Minns du...när jag kysste dig för första gången?
Så där ja. Det minnet ska jag bära med mig.
Det kungliga sigillet. l min frånvaro vilar ansvaret för kungariket på dig.
- Din far, då? - Om han dör är tronen din.
Du är den ende jag litar på, morbror.
- Det måste finnas ett annat sätt. - Jag har redan bestämt mig.
Jag är så tacksam över att jag har dig.
Vad gör du, Merlin?
- Det är mitt öde att skydda Arthur. - Du är maktlös mot dorocherna.
Då måste jag offra mig i hans ställe.
Mitt liv är hopflätat med ödet. Om det här är meningen...
Jag är inte rädd.
Jag går gärna döden till mötes i vetskapen om att en dag...
...kommer Albion att leva.
- Gwen... - Kan du göra mig en tjänst?
Vaka över honom. Se till att han kommer hem.
Jag skyddar hans liv med mitt eget, det lovar jag.
Tack
Vattna hästarna, Elyan. Och någon måste samla ved.
Det sköter jag.
Du borde inte vara med här. Din magi har ju ingen verkan.
Du är ingen krigare, Merlin. Jag vill inte att du kommer till skada.
Om du ger dig av, skyddar jag Arthur.
Din plikt är att skydda Camelot till varje pris.
Min plikt är att skydda Arthur.
Det kan du väl förstå?
Mycket väl.
Hjälp mig, Emrys... Snälla du!
Var det här vad du ville uppnå, Morgana?
Emrys!
Vi måste hinna fram till Daelbeth före skymningen.
Arbeta i par. Leta upp ved och starta en eld.
- Iväg! - Vi har inte nog med ved!
- Det räcker inte hela natten. - Men det ger oss en stunds säkerhet.
Sista vedträt. Ska vi dra lott om vem som får hämta mer?
- Jag går. - Jag följer med.
- Är du verkligen rätt person? - Sen när kan du samla ved?
Spring!
- De borde vara tillbaka nu. - Vi måste leta.
Vem följer med?
- Det är kallt. - Visst...
Känner du inte det?
Du är modigare ände säger.
- Var det en komplimang? - Var inte dum.
Oavsett fiende har jag aldrig varit rädd för att dö.
Det ska du inte vara nu heller.
- Ibland förbryllar du mig. - Du har aldrig begripit mig.
Om det inte såg ut som det gjorde skulle vi säkert ha blivit goda vänner.
Om du inte vore en arrogant och pompös degskalle, förstås.
Vi kommer att besegra dorocherna - tillsammans.
Tack
Du är modig, Merlin.
Mellan striderna.
Du vet inte hur många gånger jag har räddat dig.
Om jag nånsin blir kung utnämner jag dig till hovnarr.
Det är ju som mörkast före gryningen, så det kan inte vara långt kvar.
Vad har hänt?
ÄVENTYRET FORTSÄTTER...
Dorocherna får inte vara kvar i den här världen.
Slöjan måste lagas.
Arthur tänker offra sig för att laga slöjan. Jag måste ta hans plats.
Du får inte, Merlin.
Översättning: Magnus Lässker www.undertext.se